På midten av nittitallet gikk en gjeng tenåringer fra San Diego på scenen
for å synge og danse og spille barn
i skoleoppsetningen av Annie.
Det er nesten et kvart århundre siden, og nå er alle voksne.
Men nå får de muligheten til å gjenoppleve rollene fra ungdomstiden.
For rollebesetningen i 96-kullet fra Santee High School er samlet
til et ekstranummer av stykket.
EKSTRANUMMER!
Dette er Ekstranummer!
LAGERSJEF
De ansatte aner ikke
at jeg har vært med i en musikal,
at jeg liker musikaler.
Det er ikke noe jeg forteller folk.
Jeg savner scenen hver dag.
HJEMMEVÆRENDE
Jeg drømte om det på skolen.
Jeg drømmer om Broadway fremdeles. Det var det jeg ville drive med.
Snart hjemme, gutter.
Men tiden går.
Alt jeg gjør for dere, gutter. Jeg håper dere er elsker meg.
- Ikke jeg. - Ok.
Jeg er glad jeg valgte å bli lensmann.
Jeg liker jobben min...
VISELENSMANN
...da er det lett å gjøre en god jobb.
Jeg må opptre tøffere enn jeg egentlig er.
Jeg kan være både redd og nervøs, men kan ikke vise det.
Det har jeg lært av å være skuespiller.
Førti, 50, 60, 70, 80, 90...
Ett hundre!
Dere har gjort en fantastisk jobb i dag. Jeg er så stolt av dere.
FØRSKOLELÆRER
Jeg har gode minner fra Santana.
Det siste året var kjempespennende.
Jeg gikk på alle fotballkampene, alle danseoppvisningene.
Jeg var i en populær gjeng. Bare seksere.
Jeg var ballets dronning.
Det året var et høydepunkt for meg.
- Jeg vil ha spagetti. - Pappa.
Huset er barnas.
Klesskapet er mitt.
Jeg gleder meg til en uke...
BARNESKOLELÆRER
...for meg selv.
Skal dere sminke meg til forestillingen?
Oj, da.
5 DAGER TIL FORESTILLING
- Er du klar? - Jeg vet ikke.
Annie og jeg er gode venner,
men vi ser hverandre ikke så ofte, for vi er opptatt med barna...
HJEMMEVÆRENDE
...og fritidsaktiviteter og familien.
- Herregud. - Hei.
- Få en klem. - Så hyggelig å se deg.
Jeg fant ut av hvem jeg var på high school. Jeg hadde først jentekjærester...
LÆRER, HIGH SCHOOL
...og så guttekjærester.
Det har vært en tøff tid siden high school.
- Debbie. - Her er hun.
Hei.
Jeg er glad for å få gjenoppleve den tiden jeg fikk så mange gode venner.
Jeg håper det blir like bra som i 96.
Jeg levde i nuet og hadde det gøy med vennene mine.
Det var mer sosialt
enn det var skole... sa læreren.
- Hva driver dere med? - Jeg er lærer.
Jeg og.
Spesialpedagogikk.
Jeg også.
- Er det sant? Så gøy. - Herregud.
- Og du, Katie? - Mamma på heltid.
- Så deilig. - Ja.
Herregud, jeg også!
Herregud!
- Er det sant? - Vi er like.
Jeg var snill pike...
SIKKERHETSANALYTIKER
...men til tider litt opprørsk.
Jeg trengte å ha noen jeg kunne kalle venner.
Jeg trengte et sted å dra til og å føle tilhørighet.
Teateret reddet meg.
Jeg har ikke brillene på. Hvem er dere?
Herregud!
Jeg har så mange spørsmål.
- Hei. Du ser bra ut. - Hei.
Vet du hva jeg husker best med dere to?
Dere var alltid sammen.
Vi har mye å ta igjen.
Det kommer noen.
Er det...
Jarron?
Jeg kjente ham ikke så godt den gangen.
- Hvordan går det? - Så flott du er...
På skolen var jeg egentlig...
veggpynt, og jeg ble plassert i
dramaklassen helt tilfeldig.
Bare jeg som ikke har barn?
Har du ikke barn?
- Det er overvurdert. - Det kan du ikke si.
Nei, det kan du ikke.
- Hei. - Herregud!
Er det mulig!
Jeg heter Shenny.
TVILLINGER
Jeg heter Jamie.
Vi er tvillinger.
- Vi kan snakke røverspråk. - Eller tvillingspråk.
"Klar for å spille Annie?"
"Ja, er du?"
"Stemmen min er så bra."
Ja, litt.
- Hei. - Hei.
- Første dag på øving.
Dere er vel kjempespente...
Jeg blir støl i kinnene.
Jeg er Marcia Milgrom Dodge. Instruktør for Annie.
Jeg hadde gjenoppsetningen av Ragtime på Broadway.
Ble nominert til Tony.
Dette er Adam Wachter, musikalsk ansvarlig.
Hei.
- Dette er Melinda. - Melinda Sullivan,
jeg er koreograf.
Jeg er så glad for å være her, og jeg skal få dere i form.
Jeg gleder meg.
Vi mangler...
- Hvor er han? - Han jobber.
Det første vi må gjøre er å få i gang stemmene.
Det første?
Det er helt vanvittig å sette opp en sånn produksjon.
- Hei. - Debbie, vil du synge litt?
Ja.
Min største oppgave er å...
INSTRUKTØR
lynraskt, som en radar,
finne deres styrker og svakheter.
Det var surt.
Jeg har feil tone fordi jeg har drukket for mye
Vi var ikke en teaterskole...
Nei, vi var Santana High School.
- Vi var bare en gjeng... - Vi var alt de hadde.
Da tar vi det vi det vi kaller en timinutters.
- Ok. - Jeg er i garderoben min.
Ja.
Tror dere de klarer å ta beskjeder og gjøre endringer,
eller tror dere de bare gjør akkurat den samme opptredenen
som den gang.
Det blir som å sykle igjen.
Så jeg tror det vanskeligste blir å gi dem...
- Ny regi. - ...ny regi.
Jeg var ikke på gjenforeningsfesten. Jeg kunne ikke.
Så jeg føler at dette er min sjanse.
Jeg hadde egentlig ikke nok venner på skolen
til at jeg kunne gå på festen, for jeg satt opp en slags mur
siden jeg var Jehovas vitne. Jeg dro ikke på fester.
Jeg hang ikke med venner etterpå, så...
Ja.
- Holdt du kontakten med Katie? - Nei.
- Er det sant? - Jeg lurte også.
- Nei. - Dere var så sammensveiset...
- Ja. - ...og uatskillelige.
Så dere treffes ikke i helgene?
Jeg har ikke sett henne siden skolen.
- Er det sant? - Ja.
Vi hadde en teit krangel, tror jeg.
Jeg husker ikke hva det var engang.
Det er 18, 19 år gammel jentekrangel.
Og så ble det bare rart etterpå.
Så vi har aldri funnet tonen igjen.
- Oj. - Ja.
- Kanskje det blir nå. - Ja.
Det tror jeg.
- Det er litt rart. - Jeg må se den dansen.
Kanskje vi blir positivt overrasket.
- Fem, seks, syv, åtte. - Kom igjen.
Kom igjen, Jamie.
Sånn, ja.
Hvem er det som gjør sånn?
Axl Rose.
Kom igjen.
Fortere.
Jeg vil ikke si at...
KOREOGRAF
...de er født dansere,
men de har viljen til å kunne dumme seg ut.
Man må være dårlig før man blir god.
- Bra, Benaiah! - Ja!
Hun har teknikken.
- Katie, Katie, Katie. - Gjør sånn.
- Dere. - Ser dere hvem det er?
Ms. Dipuma!
Barna mine.
Du får jobbe med barna mine.
Ms. Dipuma var både engelsklærer og dramalærer.
Ms. D var helt rå.
Hun var veldig engasjert.
Alle må jobbe sammen nå.
Ok. Klare?
Personlige følelser gjelder ikke her.
Hun hadde en stokk.
Hun slo i stolen.
"Nei! Dere gjør det feil!"
- Jeg tenkte at... - Du vil at jeg skal hjelpe deg.
Jeg vil ikke ha flere instruktører.
- Du skal spille Mrs. Greer. - Hvem er det?
Hun jobber for Daddy Warbucks, hun er husholderske.
- Mrs. Greer var med... - Vent litt.
- Skal jeg være med? - Ja, vi vil ha deg med.
- Vil du det? - Selvfølgelig.
Hun kommer til å være kjempemorsom og hun kommer til å stjele showet.
Ha en strålende kveld.
Vi skal gå gjennom "Maybe" og "Tomorrow".
Jeg vokste opp med teater.
Så etter high school ville jeg spille teater.
Alle vennene mine søkte på college.
Jeg sa: "Jeg skal til New York og spille på Broadway."
Kan du prøve? Det krever trening.
Det kommer ikke av seg selv. Det er muskler
- du ikke har brukt på... - En evighet.
- Ja. - En evighet.
Har du noe å knytte sangen til?
Så "Maybe" knyttes til...
noe personlig.
Jeg flyttet til New York og spilte teater.
Og så traff jeg mannen min.
Sist jeg jobbet med skuespill
var før jeg ble gravid med Finn.
Det er tøft å ikke kunne opptre, for jeg er så glad i det.
Men nå er det barna som er viktig.
Det er det som er jobben min akkurat nå.
Så det ligger litt på vent, men det kommer.
Kanskje jeg blir en eldre fornem dame
som spiller teater.
Det blir lettere å få roller.
- Det blir nydelig. - Nydelig.
Og når du får på parykken...
Jeg regner med det blir parykk.
4 DAGER TIL FORESTILLING
Skal jeg skaffe noe...
KOSTYME
...barnehjemsaktig?
Vi tar "It's a hard knock life".
- Ja. - Ok.
Jeremy er med i stykket, hvor er han?
En av politiets viktigste oppgaver
er å være tilstede.
Så jeg spiller tøff,
du skremmer ikke meg,
jeg er ikke redd for hva jeg møter, jeg er trygg på meg selv.
Se.
Du kom.
Endelig.
Hei.
Jeremy og jeg var et populært par.
Vi var kjærester alle tre årene.
- Hei! - Hei! Hvordan går det?
Det var sjelden folk sa Jeremy uten å si
Jeremy og Jaimie. Vi var alltid sammen.
Jaimie var ballets dronning og jeg var ballets konge.
Elsker dere!
Vi trodde at vi skulle gifte oss.
Men så knuste han hjertet mitt.
Han begynte å være sammen med en annen jente, og...
han var bare en teit gutt.
Hva med dere andre? Hva driver dere med,
hvor bor du nå?
- Jeg bor i La Mesa. - Jeg trodde du bodde i New York.
Jeg flyttet tilbake.
Hva skjer...
- Hei. - God morgen.
Hvem er dette?
- Du må være Jeremy. - Ja.
- Jeg er Marcia. - Hyggelig.
- Du har litt å ta igjen... - Det går fint. Det har alltid vært sånn.
- ...de har danset og sunget... - Så bra. De trengte det.
Jeg tror ikke jeg var på audition den gangen.
Jeg tror vi diskuterte det,
og Ms. Dipuma sa: "Du skal være Daddy Warbucks."
Vi gjør oss klare. Alle tar med seg stol og stativ.
Daddy Warbucks er hovedrollen.
Bortsett fra Annie. Det er også en viktig rolle.
For å få det aller beste resultatet
- har vi invitert profesjonelle aktører... - Bra.
...som kan løfte produksjonen.
Vi får dem inn så dere kan treffe dem.
- Hei. - De spiller mye forskjellig.
Ja, mye forskjellig.
Jeremy må sette seg inn i...
- Vi må vite om... - Ja, i går
var alle oppe og sang.
Jeg sang ikke når jeg gikk på skolen heller.
Du var flink til å late som.
Jeg tror ikke det var så bra.
Jeg bare møtte opp.
Når dere var ute og danset, hva danset dere?
Hvilke "moves"?
Det het "veggen". Når gutta sto langs veggen...
og så på at jentene danset. Helt topp.
- Nei... - Jeg danset aldri.
I bryllupet mitt fant jeg en dansepartner til kona og sa: "Ses på bryllupsreisen."
- Favorittsangen vår. - Jeg danser ikke.
Jeremy blir nok den største utfordringen.
Vi har ikke blitt kjent enda,
men det er førsteinntrykket jeg får.
Gå til side 141. Vi begynner med slutten.
- Vi gjør det fort og brutalt. - Ja.
Supert. Warbucks, du starter.
Syng.
Bra. Det er bare Warbucks alene.
- Det står Warbucks der. - Ja.
- Denne kan vi. - Det går bra.
En gang til.
SCENE
- Snurr meg. - Ok.
Gå, gå.
Annie handler om
et barnehjem fullt av foreldreløse barn.
Ned. Vi vasker.
Miss Hannigan er helt grusom.
Hun behandler ikke jentene med respekt.
Og så... bom!
Hun tror at foreldrene finnes der ute.
"Foreldrene mine kommer aldri..."
Foreldrene mine kommer aldri, jeg må finne dem.
Hun blir adoptert av byens rikeste mann.
Du kjenner sekretæren min, Miss Farrell, og dette er butleren, Drake.
Og så blir alle barna adoptert av Daddy Warbucks. Lykkelig slutt.
Høyt oppe. Der starter du.
Kan du memorisere hvordan stemmen føles der?
Det kan du.
Å helt tilfeldig havne i dramaklassen
og bare snuble inn i et teaterstykke,
var veldig skummelt, men nå gjør jeg det frivillig.
Det blir bra.
- Dette fikser du. - Vi få se.
Nå er jeg ikke redd for noe.
Jeg har vært gjennom så mye
at dette er bare moro.
- Faren min var aldri til stede. - Så du ham aldri?
Har det gjort det vanskelig å komme innpå folk?
- Være knyttet til noen... - Nei, som Jehovas Vitne
banket man på dørene til fremmede.
"Hei, har du funnet Jesus?"
Men jeg knyttet meg ikke til noen.
Jeg vokste opp hos bestemoren min
for foreldrene mine gikk fra hverandre tidlig, før jeg var ett år.
- Hvor bor moren din nå? - Hun bor i
- Santa Clarita. - Ja, så hun lever?
Etter at hun kom inn i livet mitt igjen,
var alt bra en stund mens jeg var ung. Men da jeg fikk en sønn...
Ville hun ikke?
Er det det som sårer mest?
Ja. Det er sønnen min.
Hvordan kan jeg gå fra toåringen min, liksom?
Han er alt som betyr noe.
Det var vondt å vokse opp uten foreldre,
så jeg ville ikke ha barn, for jeg ville ikke ødelegge noens liv
slik jeg følte at mitt ble.
Men så traff jeg Whitney, og hun ville ha barn,
så jeg synes det var greit.
Du er sikkert en god pappa.
Ja, litt i overkant...
Man kan ikke overdrive kjærlighet.
Nei.
Vi visste ikke det når vi gikk på skolen.
- Nei. - Vi delte det ikke.
Vi hadde ikke lært å være åpne og kommunisere.
Man tenkte at man var den eneste
som hadde problemer, men det var sikkert mange andre også.
- Alle har sine greier. - Ja.
Uansett hvor perfekt de ser ut på utsiden...
Takk for at du fortalte det.
Takk for at dere lyttet. Jeg synes alle burde dele.
Skal vi danse igjen?
Ms. Dipuma, din tur.
Vent litt. En gang til.
Mrs. Greer, det er en "walk and talk".
Å se Patty få regi...
Du kan se at hun er ukomfortabel.
Hun liker å ha kontroll...
Der har jeg stokken.
...og det er ikke mer enn forventet.
Kan hun ikke denne sangen?
GARDEROBE 1
Hva synes du om at vi bare tar alt?
Ikke gjør det.
- Ikke? - Hvis jeg kan unngå det.
Jeg vil ikke være helt skallet. Jeg har alltid denne sveisen.
Det er greit at Daddy Warbucks er skallet,
for det er jeg også. Ikke frivillig.
Ikke han heller, tipper jeg.
Skal vi sette på en skallet hette?
Hvor mye kan vi ta?
Jeg pleier å bruke 0,3 på sidene.
- Ok. - Her er det 0,3.
Vi som er skallet vet alt om lengder.
Vi blir enige om å barbere,
men la det være igjen en liten stubb.
Det høres dumt ut, men det er viktig for meg.
- Ja! - Herregud.
- Nydelig. - Takk.
Det var dag to.
Vi skal sette sammen første halvdel i morgen.
- Takk, alle sammen. - Takk.
Hei.
- Perfekt. - Hei.
- Så morsomt. - Det var flashback.
Ja.
Hun bruker kronen hjemme hele tiden.
Jeg har et spørsmål. Hvis du kunne dra tilbake
til high school og fortelle unge Jaimie
noe hun må vite når hun blir voksen,
som er viktig, hva ville du sagt?
Det er mye...
Jeg ville sagt til meg selv...
stikk så langt vekk fra Santee som mulig... Nei, da.
Jeg tuller bare.
Det var tøft å passe inn i Santee. Det var annerledes.
Det var litt rart.
Jeg husker da jeg kom ut. Og den artikkelen.
- Hvilken artikkel? - Om å respektere homofile.
Skrev du en artikkel i skoleavisa?
Vent litt. Hva snakker du om nå?
- Jeg husker skoleavisa. - Husker dere The Consultant?
Det var noen hendelser på skolen.
Jeg vet ikke om dere husker det...
Det var noen som ble puttet i søppeldunkene.
- Du tuller. - Jeg skrev en artikkel om at
man trenger ikke å akseptere dem, men respektere dem som mennesker.
Det var på den tiden jeg kom ut selv.
Noen kastet en full brusboks i hodet på meg fra en bil i fart.
Og jeg fikk hatmail.
- Og det fikk masse konsekvenser. - Så hjerteskjærende.
Jeg visste ikke... Så grusomt! Jeg visste ikke at det skjedde engang.
Ja.
Jeg visste på en måte...
Jeg visste at du hadde kreft. Pleide ikke du å gå av scenen
- og kaste opp? - Dette høres dramatisk ut.
Jeg visste ikke om jeg ville overleve,
- så jeg ville ha det gøy. - Er det dramatisk? Du har kreft!
- Det er litt dramatisk. - Veldig dramatisk.
- Skikkelig dramaqueen. - Du har kreft.
Å få kreft når jeg var 16 var veldig skummelt.
Du tenker at bare gamle mennesker får det.
Det skjer ikke noen på din egen alder.
Jeg var mye inn og ut av sykehuset.
Det rare er at når du fjerner skolen,
vil man bare tilbake.
Jeg fikk medisiner som gjorde meg trøtt.
Ms. Dipuma visste det, men hun visste at jeg ønsket å være der.
Så jeg fikk lov til å låne rommet hennes
og legge meg på sofaen og sove en stund.
Jeg skulle absolutt gjøre alt de sa jeg ikke kunne.
Jeg skulle gå på skolen. Jeg skulle henge med venner.
Jeg var fast bestemt på å nyte det livet jeg hadde.
Vi forsto ikke det. Var det noen som forsto det?
Jaimie skjønte det. Husker du hva du tok med til meg?
- Hva da? - Jeg hadde akkurat kommet hjem fra...
De opererte tykktarmen.
Husker du at jeg gjorde det? Du kom den dagen.
Du tok frem en plakat.
Du hadde klippet ut masse bilder fra forskjellige blader.
- Husker du? - Ja.
Det var masse rare ting.
En sjiraff på hodet til en mann,
masse rare ting, og på toppen sto det:
"Du er ikke annerledes."
Og det var stort. For det viktigste for meg
var å ikke skille meg ut.
Det var veldig skummelt. Jeg husker når han mistet håret.
Og siden vi var kjærester på skolen
så kom vi til å gifte oss, og da får jeg aldri barn, for det kunne ikke han.
Jeg husker at jeg tenkte på det.
Jeg kommer aldri til å få barn, for han kan ikke få det.
Det er sånne ting man tenker på når man går på skolen.
Jeg kom ikke til få barn, men jeg fikk to gutter.
De sier fremdeles at jeg ikke kan få barn.
"Dette er Cameron og dette er Connor, snakk med min kone."
Og nå er du helt bra?
Helt topp. Jeg var hos legen for fem år siden,
og de sa: "Du trenger ikke å komme lenger."
Så bra.
- Skål, folkens. - Ja, kom igjen.
Skål, mine venner.
- Skål. - Skål.
3 DAGER TIL FORESTILLING
Vent...
Vann?
Dette er meg. Så kult. Se her.
Dette er grunnen til at jeg ville spille.
Nå begynner det å ligne noe.
- Du blir en annen. - Man kan ikke gå sånn til vanlig.
Miss Hannigan er misforstått.
Hun vil føle seg som en kvinne. Være sexy og pen.
Men det er fullt av småjenter der hele tiden.
- Noen som vil legge puslespill? - Jeg.
Miss Hannigan er litt mer moden nå.
Sytten år gamle Miss Hannigan brukte ikke hold-in undertøy.
Litt trang.
Funker den?
Prøv denne.
Den er fin.
Takk.
Derav kostymeprøver.
Å være tilbake vekker mange følelser
for det var veldig vanskelig i Santee.
Folk var veldig konservative, religiøse,
familien min var veldig religiøs.
Jeg følte ikke at jeg hadde noen støtte.
Men dramaklassen var et sted
jeg oppdaget og fant meg selv.
Ms. Dipuma er fantastisk, for hun er så moderlig på mange måter.
Det er kanskje ikke det første som slår deg,
for hun sjefer rundt og sier alltid sin mening,
men hun skjønte alltid hvis det var noe som plaget deg.
Hun var alltid "på". Vi snakket sammen her forleden,
og hun sa: "Vi kommuniserte mest med øynene. Ikke verbalt."
Jeg har ikke sett henne på 20 år.
Det var veldig gøy å treffes og snakke sammen igjen.
- Jeg er allergisk. - Opp med munnen.
- Ja, det stemmer. - Jeg er allergisk mot krydderet.
Ja.
Annie har kostymeprøver.
- Ja. - Jeg må se.
Barna har støvletter, hun har flate svarte sko
Ja, svarte flate sko. Kan vi...
Det er litt sexy.
Voksen-Annie.
Jeg har så mange følelser nå,
som jeg ikke trodde skulle komme.
Jeg trodde dere ville ha det sånn. Å, nei, tenkte jeg.
- Hvordan da? - Høye hæler, at jeg ser voksen ut.
Nei, vi vil at du ser så jentete ut som mulig.
Hvis jeg ikke er flink...
Alle husker at det var bra.
Jeg husker at det var bra, derfor
vil jeg ikke skuffe noen.
Ja.
- Er det mulig å... - Jeg glemte noe der inne.
Er det mulig å ikke vise så mye hud?
Kanskje.
Prøv sammen.
To, tre, fire, en.
- Dette får vi til. - Jeg er litt overveldet.
Jeg bare...
Jeg er så overveldet.
Det er så mye.
Så dumt. Nå gråter jeg.
Kan jeg hvile litt og prøve igjen i morgen?
- Ja. - Ok.
Man sier at ting blir aldri det samme igjen. Jeg tror at...
vi burde ikke ha gjort det igjen, det er...
Du har dine minner, og det burde forbli sånn.
Jeg føler at dette ikke blir gode minner.
Det er mye ansvar på mine skuldre, og...
Jeg vet ikke hvordan jeg skal få det til.
Vent litt.
Så dumt. Jeg ville ikke ta dette nå, for jeg var allerede litt ustabil.
Kan jeg få et øyeblikk?
TRENINGSSENTER
Greit.
- Hvor er reprisen, kanskje jeg husker den. - Og så den andre...
Det var litt spesielt å våkne opp alene i dag,
for barna mine sover alltid hos meg,
og først var jeg trist, men så tenkte jeg at det var deilig,
så jeg strakk meg utover, men så skjønte jeg at
jeg vil ikke det, jeg liker å ha føtter i ansiktet.
Så det lett ut?
Orker ikke mer.
- Vi tar oss noe å drikke. - Det har vi fortjent.
Ja, jeg har nok en slags indre konflikt
om jeg har det bra uten dem,
eller om jeg savner dem desperat. Det er nok en mellomting.
- Hei. - Hei.
- Hvordan går det? - Bra. Og dere?
- Bra. - Bra, takk.
- Hva vil dere ha? - Kan vi få to sånne?
Absolutt. Skal jeg varme dem?
Ja, takk.
2 DAGER TIL FORESTILLING
- God morgen. - Hei.
Hvordan har du det? Har du sovet godt?
- Ja. Jeg dro hjem og... - Hjem til familien?
- Ja. Det var godt å se dem. - Ja, det var bra.
I dag er alt er helt annerledes,
for i går var jeg livredd. "Dette klarer jeg ikke."
Men jeg fikk hvilt meg godt, og alt er bra.
Hold fast.
Jeg kommer til å se ut som en gammel dame.
Hysterisk.
Nå er alt greit.
Har du skoene?
De kommer. Christina er ute og kjøper de nå.
Skal jeg være ærlig, ser jeg helt forferdelig ut.
Jeg ser ikke ut som en tiåring.
Hvem prøver vi å lure?
Men jeg skal gi alt, og få dere til å tro at jeg er ti år
når jeg står på scenen. Bare så dere vet det!
Dette er suvenirgenseren.
DEBBIES FAR
Passer perfekt til min hudtone.
Jeg husker hvor liten hun var i forhold til de andre,
men stemmen hennes sto frem.
Hun kunne ha spilt hvem som helst.
Til og med hunden Sandy. Hun kunne bjeffet.
Nei, da. Men hun er et teatermenneske.
Jeremy hadde aldri forsøkt seg på noe...
JEREMYS FORELDRE
...lignende før.
Hvem er det?
Kan noen ta seg av det?
Jeg synes han var ganske flink.
Sikkert ikke Oscarmateriale, men han var flink.
HÅR OG SMINKE
Vi må dekke dette.
Dette må funke, for jeg klipper ikke mer.
Det er bedre.
Det dekker ikke tekstur.
- Du har flott hodefasong. - Jeg skjønner, og jeg er ingen diva.
- Jeg forstår, men... - Glem det. Ikke si "men".
- Hvordan går det? - Men du...
Hun vil ha det kortere.
Det kan jeg ikke.
- Kan ikke? - Jeg hater det.
Ok.
Det handler ikke om utseendet.
Og jeg føler meg dum.
Men jeg liker det bare ikke.
(Jeremys kone) Men du er jo barbert.
Nei, barbert glatt.
Jeg tenkte at det var dumt.
Er jeg bare dum?
Hva er det som gjør at du føler det sånn?
Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke. Det får meg til å se ut som jeg har kreft.
Alt de sa at jeg ikke kunne gjøre da jeg var syk,
det gjorde jeg. De sa ingen skole, jeg dro på skolen.
Ingen venner, jeg hang med venner. Ingen aktiviteter, jeg gjorde alt.
De sa at jeg måtte gå ned i vekt, jeg la på meg.
Og så den ene tingen, jeg hadde ikke
tenkt på det før de fortalte meg det.
Den ene tingen de sa ville skje, som faktisk skjedde,
var at jeg mistet håret, og det kunne jeg ikke gjøre noe med. Det var tøft
Så teit. Så jentete av meg.
Ikke ille ment.
Jeg føler meg som en jente.
Gråter på grunn av håret.
Det er det dummeste som finnes.
Jo.
Men du skjønner det?
Over tusen stykker påstår at de er foreldrene dine.
- Men de løy alle sammen. - Å, nei.
Jeg trenger en av danserne. Hun kan hjelpe meg.
Med din?
Hva gjør dere?
Jeg husker ikke noe.
Må du sitte her nå, eller kan du bli med meg ut?
Ricky kommer og henter deg.
Han følger deg bort til
- Plassen. - Der du skal si replikken.
Jeg sier...
Vi må gjøre det igjen.
Tror du det er greit om jeg...
Kan de legge til noen takter hvis jeg sier...
- Vi kan spørre. - Blir de sinte?
Jeg bare tøyser!
Med italiensk vri.
Gå fremover mens dere synger,
- og stopp... - Her.
Jeg begynte med venstre.
Vi må gjøre det tre eller fire ganger.
Så jeg må bruke høyre.
1 DAG TIL FORESTILLING
Fra begynnelsen.
- Hvor er Annie? - Annie?
- Kommer.
Jeg synes det går veldig bra.
Med masse lys på scenen, og orkesteret
spiller ny musikk...
Det er masse kaos.
Når Annie snur seg for å vinke, kom inn og dytt.
Vi har noen utfordringer med sangferdigheter.
Det er noen små hindringer.
Vi fikser det.
Debbie.
Fortsett.
Vi er klare, vær så god.
Unnskyld.
Jeg er veldig optimistisk.
Også har vi en hund!
Uff da.
Vi fikser det vi kan fikse, og så gjennomfører vi.
Sånn, ja. Det var bra.
De jobber så hardt.
De vil at det skal være så bra som mulig.
Men...
Jeg ville ikke betalt masse, men jeg ville sett det.
- Hei, mamma. - Hei, skatt.
Hvordan går det?
- Mamma. - Jeg savner dere.
Se, Bailey. Ser du plakaten?
Det er ikke mange muligheter når man er voksen
til å få lov til å skinne.
En, to, tre.
Jeg er stolt over å kunne stå der og synge en liten sang
og ta en liten dans, og ha mitt øyeblikk
og barna ser på meg og tenker:
"Se, hun kan gjøre noe annet.
"Hun er en stjerne."
I morgen får du se meg gjøre det på scenen.
Jeg elsker barna mine!
6 TIMER TIL FORESTILLING
Forestilling i dag!
Jeg føler presset, men jeg er også veldig takknemlig.
Dette er en helt annerledes opplevelse.
Se her. Dette er forestillingen.
Du kan se...
- Ja. - Du kan se resultatet ditt...
- Resultatet? - ...på TV.
- Hyggelig å treffe deg. - Takk.
Det vanskeligste for meg har vært å akseptere
noen av mine egne svakheter og såre punkter.
Jeg hadde ikke noe valg da jeg ble syk og mistet håret,
men her kan jeg velge om jeg vil miste håret eller ikke.
Og jeg elsker at det er min avgjørelse uansett hva jeg velger.
- Du ser fantastisk ut. - Har du gjort det?
- Ja. - Der har vi Daddy Warbucks.
- Så flink gutt! - Gi deg.
Dette er en utfordrende forestilling. Det er Annie.
Man kan ikke ødelegge Annie. Man må hedre den.
Det fortjener den.
Vi skal gi den beste forestillingen som er mulig å gi.
- Ikke sant? - Ja.
Tvi, tvi, alle sammen.
SMINKE
Miss Hannigan, jeg er klar.
La forvandlingen begynne.
KOSTYME
Dette fikser du.
Du har vært så flink på prøvene,
du kommer til å være så fin, håret ditt blir fikset,
du er lidenskapelig, men det handler ikke om deg i kveld.
Det er du som skal gi til publikum.
Jeg kunne ikke ha fått en bedre Sandy.
Se her, en godbit fordi du er så flink.
Katie, hva skal du...
Jeg vet at du hater spørsmålene mine. Jeg holder det enkelt.
Hva er verst for deg, at det er over i kveld,
eller at 1996 er over.
- I kveld. - Ja, vel?
- Ja. - Hvorfor det?
For i 1996 ville jeg sett dere på skolen på mandag.
Du har rett.
Å treffe Katie,
vi hadde ikke snakket sammen på lenge...
Vi har det moro sammen.
Jeg ba om e-postadressen så jeg kan sende kopi av dansen.
Jeg håper vi kan treffes etter dette også.
Se hverandre litt oftere.
Jeg har planlagt å aldri treffe dere igjen.
Takk.
Grøt i dag.
Jeg har lyst til å gå...
Hun har gledet seg til å gjøre noe sånt...
ANNIES FAMILIE
...veldig lenge, så dette er muligheten.
Vi gleder oss til å se henne, ikke sant?
Nå begynner vi.
Det er premiere.
Jeg vet ikke hva som skjer,
men det blir verdt å se på.
Ikke høre, kanskje, men se.
- Jeg må spy. Kan vi starte? - Jeg er nervøs.
Kan vi begynne?
Jeg har sommerfugler i magen...
Jeg og. Jeg har akkurat tisset,
men jeg må igjen.
Brekk et bein, men ikke på ordentlig...
DEBBIES SØNN
det ville vært ille. Ikke brekk noe.
Kjenner dere til uttrykket "break a leg"?
Jeg har faktisk hørt at det er forkortelse for "break a legend".
Det er noen legender innblandet i dette.
Herregud!
Hei, folkens.
Hei.
En god klem.
- Hvordan har dere det? - Vi gleder oss.
- Spente. - Veldig takknemlige.
Jeg er så glad for å være her.
Å stå på scenen og se andre på scenen får meg til å føle meg levende.
På scenen på high school
var der jeg fant meg selv, fant selvtillit,
for tidligere hadde jeg ingen selvtillit.
Og jeg elsker å dele dette med andre som vet
hvordan det er å være på scene og føle seg som en annen,
men også mer som seg selv enn noen gang.
Ha en flott forestilling.
Tusen takk.
- Nå er jeg enda mer nervøs. - Det var kult.
Ikke gjør noe flaut.
Kom hit.
Kom igjen.
Alle ser så flotte ut. Jeremy, glidelåsen din.
Herregud!
Husker dere at vi gjorde dette før hver forestilling?
Den første og siste gangen vi gjør dette, så tar vi den sammen.
- Be? - Be.
Gud, dette har vært en innholdsrik uke.
Takk for hver og en av disse menneskene,
for de er viktige mennesker i livet mitt,
og jeg vet at vi er viktige for hverandre,
og dette har vært en viktig erfaring, tusen takk.
Amen.
- Amen. - Inn i midten, på tre, Annie.
En, to, tre.
Annie!
Hei, alle sammen.
Det er meg en glede å ønske dere velkommen til denne gjenoppsetningen
av Santana High sin Annie fra 1996.
Jeg kunne stått her i hele kveld og snakket om hvor imponert jeg er
over denne gjengen, og hvor hardt de har jobbet.
Men jeg vil gjerne se den. Så vi setter i gang,
kos dere med Annie.
Herregud.
DEBBIES BARN
Vent.
ANNIES BARN
ANNIES MANN
Jeg er nervøs.
JAMIES FAMILIE
Jeg var litt nervøs.
Hørtes det greit ut?
Det gikk veldig bra.
Jeg begynner å gråte.
Det er så rart. Ikke gråt.
Herregud!
Hva kommer nå?
- "Little Girls." - Ok.
- Du blir adoptert. - Må jeg skifte?
- Jeg må skifte? - Nei.
Ikke enda.
Vent.
Hva skal jeg gjøre nå?
JEREMYS FAMILIE
Vi er halvveis. Det går så fort.
Jeg står i veien for alle.
Ok.
Jeg går denne veien.
- Skal vi se over noe, eller er vi klare? - Vi er klare.
JARRONS FAMILIE
Jeg vet ikke hva som kommer nå. Vet du?
Warbucks kontor.
Vi klarte det.
Vi klarte det!
Dere var så flinke.
Vi klarte det.
BENAIAHS SØSTER
Dette er slutten?
Ja, mer eller mindre.
- Det gikk fort. - Ja.
Jeg er glad for å være her...
JEREMYS FORELDRE
...å se ham klare det, for han var jo så syk.
Vi visste ikke om han ville klare seg.
Og håret hans i kveld...
Jeg gråt.
Gledestårer.
- Det er mamma. - Hun er forvirret.
Kan du komme til mamma?
Hei, skatt.
Dette er det beste jeg har sett i kveld.
DEBBIES FAR OG BESTEMOR
Det er det beste jeg har sett siden 1996.
Rooster blir med hjem,
og jeg tror kona blir glad.
Elsker deg.
Ferdig.
Hvor er flaska? Jeg må legge meg.
Var mamma flink? Er mamma fantastisk?
Du var også flink.
Tusen takk.
Likte dere det? Var det gøy?
Jeg har sagt at "ting aldri blir det samme",
vi var yngre forrige gang,
men følelsen var den samme.
Jeg er i ekstase.
Men veldig sliten.
Annie har forlatt bygningen.
Annie 96!
Tekst: Benedicte M. Espeseth